Tři, čtyři...
NETFLIX UVÁDÍ
No tak. Klid, prosím!
Poslouchejte, prosím!
Bylo by dobré začít rok tím, že budeme dávat pozor.
Děkuju.
Vraťme se k dobrým mravům.
Pane Boufarre, přestaňte s tím čmáráním.
Dobře. Pojďme na to. Soustřeďte se.
Nemůže si pomoct.
Rozdejte učitelům rozvrhy. Jsou celí nedočkaví.
Protože chcete vědět všechno,
tak vám řeknu, kdo bude třídní 9. třídy bez zaměření.
A bude to pan Boufarra, jejich matikář.
Jo! Bravo!
Gratulujeme!
Hodně štěstí!
To mi vyhovuje. Nemám s tím problém.
- Super. Zase mám letos TBZ. - Přestaňte si stěžovat.
„Stěžovat“? Ty je máš na tělocvik.
Sakra. Jsou nesnesitelní.
Promiňte, co myslíte 9. třídou bez zaměření?
Ano, ja jsem vám to nevysvětlila. Poprosím o klid.
Neslyšíme se tu. Děkuji.
Osmáci, kteří si vloni nevybrali předmět, byli 8. TBZ.
Ti co si nevybrali latinu, evropská studia nebo hudebku.
Dali jsme tupce do jedné třídy.
Ne, v jedné třídě jsou studenti bez zaměření.
To je to samý.
Loni jsme měli problémy s chováním.
Když nejsou dohromady, tak to jde. Není důvod se bát.
Málokdy ale nejsou dohromady.
Ano. A jeden nebo dva rušiči zůstali.
Pane Boucharde, nezačínejte tak rok.
Promiňte.
Nečekal jsem, že je budu mít dva roky po sobě.
Ráda bych vám představila novou výchovnou poradkyni,
paní Samiu Zibraovou.
- Dobrý den. - A váš tým?
Ano, jistě.
Děkuji za přivítaní.
Představím vím dozor.
To je Badr, Moussa, Boussad, Dylan a Leila.
Jestli budete mít nějaké otázky nebo problémy,
přijďte za námi do kanceláře školy.
- Děkuju. - Díky!
Zachraňte se! Utečte dokud můžete.
Dobře, Mohamede.
Dobře, zpátky do práce. Ještě jsme neskončili.
Takže...
Mohamede!
Kapuce!
- Sluchátka! - Ztiš se!
Sundej si ty sluchátka, prosím.
- Neběhejte po chodbě! - Neběžím, jen jdu rychle!
No tak. Pospěšte.
Co teď?
Hej, to je blázen.
Jasně, chápu.
V zámku je žvýkačka.
Dobře. Takže takhle začneme rok? Žvýkačkou v zámku?
Vážně?
Proč koukáte na mě? Já to nebyl.
- A to řekl kdo? - Nevím, koukáte na mě.
Byl to on. Poznám jeho žvejku.
Drž hubu, opice!
Yanisi, no tak!
- Lže! - Isso!
Nejdřív si sundej čepici. Děkuju.
Dojdi pro dozor
Jsem poskok? Mám jiný věci na práci.
Yanisi, dojdi pro dozor, prosím.
Běž!
- Blbá oběť!. - Děkuju, Yanisi.
Všichni budeme rozdávat sešity,
abychom se představili.
- Dobře. Začneme SPETkou? - Jo.
Speciální třída!
Začneme těmi nejvtipnějšími.
Asi bude nejlepší, když nebudeme o SPETce vtipkovat.
Nemůžeme se dostat do Boufarrovy třídy.
Pozdravíme se a je to pan učitel Boufarra.
Jo, dobrý den.
S panem učitelem Boufarrou...
- to je devátá TBZ, co? - Kdo to je?
To je Frida Kahlo. Byla malířka ve 20. století.
Má pořádný obočí! Vypadá jako François Fillon!
- Pojď se mnou. Otevřu vám. - Ale...
Fridu si pamatuju. Není o ní film?
- Ano. Ty jsi o ní viděl film? - Jo.
- Nehrála ji Salma Hayeková? - Ano.
- Ten jsem viděl. - Pojď se mnou.
Otevřu tu třídu.
- Dylane, Mousso, budu hned zpět. - Dobře.
- Děkujeme, paní Zibraová. - Děkujeme. Jste hodná.
Díky Frido Kahlo.
Zastav se. Tohle na mě nezkoušej.
Dobře, paní Zibraová. Chápu, nerozumíte srandě.
No tak, do třídy.
- Díky. - Za málo.
...protože nechceš pracovat.
- Půjdeme do SPETky? - Ti jsou nejvtipnější.
Dylane, no tak.
- Je to tady. - Jo.
Vstupte!
Ruční práce jsou v 10:00.
To stačí! Postavíme se, když někdo...
- Mousseho znám. - Nechci šít.
- Mousso! - Moussa bydlí tam, kde já.
Dost! Postavíme se, když někdo přijde.
Mám se postavit?
No tak, devátá SPET, postavte se.
Brahime? Postav se taky. No tak.
Myslíš si, že jsi hustej, ale nejsi.
- To stačí! - Dobrý den.
- Představím se. - Dobrý.
To je kus!
Jo!
To by stačilo.
- Přestaňte. - Jsem paní Zibraová, vaše nová poradkyně.
Myslím si, že je už znáte, ale toto je Dylan a Moussa, váš dozor.
Přesně tak! Já ho znám! Bingo!
- Moussa je z mý ulice. - Uklidni se.
- Slyšíš? Z mý ulice.. - Uklidni se.
Tady jsi ve škole.
- Pan Moussa! - Pan Moussa!
- Týpek z mý ulice! - Nechám to tu.
- Pan Moussa! - Pan Moussa!
- Jo, jo, jo! - Jo, jo, jo!
- To by stačilo! Sednout! - Nashle.
Díky, zatím.
Nashle, Mousso!
Tlusťoch Dylan!
Uvidíme se v ulici, Mousso!
- To bylo vtipný. - No jasně.
Ale je to pululu.
První den a ty nic nemám?
Mám papír a propisku. To první den stačí, ne?
Stačí? To máš jeden papír na dějepis,
francouzštinu a matiku?
- Dobrý začátek.
- Dobře, chápu.
Varuji vás,
dám vám ještě jednou seznam školních potřeb.
Budete mít všechno...
do konce příštího týdne.
To do konce příštího týdne nestihneme koupit.
Zahrajeme si hru.
Na začátek si určíme pravidla.
Když budu chtít znát tvůj názor, zeptám se. Teď ne.
- Teď ne. - Je děsnej.
A jaj, Dewey!
- To je blb! - Je mrtvej!
- Jasný? - Pane učiteli,
ten novej účes je parádní. Vypadáte jak taťka.
Vážně, Isso? Líbí se ti?
Měl bys přestat s těmi řečmi.
Nezapomeň, že ti je 19 a sedmkrát jsi propadl.
Tvůj syn je vedle v šesté třídě.
To je hajzl!
Měl bys zjistit, kdo ho vyzvedne,
protože ty tu jsi do 17:00.
Ten ti to nandal!
Pane učiteli, proč si z něj děláte srandu? To nemůžete.
Klid. To stačí.
Tak jo, sbal si věci a vystřel.
Máš nový rekord, sedm minut.
Brácho, ubohý, už tě vyhodil.
- Vrať se do SPETky! - Zavři za sebou.
Děkuju.
Takže vám dám ještě jednou seznam školních potřeb,
rozvrh
a stanovíme si pravidla.
Předtím bych ale rád něco řekl.
Jak víte, tahle třída měla loni docela dost problémů.
Vyloučili jsme dva studenty a to je hodně vážný.
Začneme tedy znovu a zapomeneme na to.
Chci, abyste věděli, že jsem moc rád vaším třídním učitelem.
Dobře. Jste teď v devátém ročníku.
Je to pro vás důležitý rok.
Na konci roku si musíte vybrat, kam povede vaše budoucnost.
Takže můžete blbnou, jako jste to dělali loni,
nebo se můžete rozhodnout a zamakat.
V tom případě to bude hezký rok,
ale aby to tak bylo, musíte dodržovat pravidla.
Budete muset dodržovat...
Zbláznil ses?
Počkejte!
Co se tu děje?
Uhodil jsi ho?
Jo, slyšela jste, co mi řekl?
Nechci vědět, co ti řekl!
Tohle je první přestávka a ty se už pereš?
Jo, peru! Máš problém? Můžeme začít znova.
- To můžeme! - Přestaňte!
Toto ať vám podepíšou rodiče a vraťte se ve středu. Jasné?
Je normální, že první den budou dva po škole?
Jo, nic si z toho nedělej. Já dal osmákovi dvě hodiny po škole.
- Dobře. - Dal jsem se
- do výzvy Simpsonových. - Co to je?
- Neznáš výzvu Simpsonových? - Ne.
Znáš znělku k Simpsonovým?
- Jo. - Víš, jak Bart...
- Simpson! - No?
Když píše na tabuli?
- Jo. - A to je...
- přesně ono. - To nechápu.
Dobře, cílem je dát studentům, co nejblbější trest.
Dobře.
Nabil musel například 100krát napsat:
„Nesmím v hodině dělat kotrmelce dozadu.“
On je vážně dělal?
Chápu.
Ve výcviku se učíme vzdělávací tresty,
ale ty neděláte.
Moussa loni vyhrál.
- Jo. - Byl vážně dobrý.
Donutil je napsat: „Nejsem exorcista
a nemám žádný důkaz, že můj třídní je posedlý Belzebubem.“
Roky jsem vedl s:
„Nesmím zvracet do tašek spolužáků.“
Dobře.
- Na shledanou. - Mějte se.
- Nashle. - Na shledanou.
Fanny, nebudu ti to říkat desetkrát.
Telefon bude v kapse, vyjdeš...
vyjdeš a teď ho můžeš vytáhnout, jestli chceš.
Musí to být velká změna z Roussillonu.
- Bylo to v Ardèche, ne v Roussillonu. - Dobře.
Ne, líbí se mi tu.
Ale počasí je jiné.
- Je tu víc šedivo. - Chtěla jsi být poradkyní?
No, moje máma byla učitelka.
Je ve školním výboru v Grenoblu.
Takže jsem vždycky chtěla být ve státním školství.
A postupně přejít na tohle.
Dobře. Dylan mi řekl, že jsi chtěla být tady.
- Vlastně... - Takže sis vybrala...
Jo, vždycky jsem chtěla pracovat v ZPV.
Z profesního hlediska je tu zajímavější SPV
a musela jsem se přesunout blíž k Paříži.
Čepice, Isso.
- Takhle dobrý? - Jo.
- Dewey, přestaň... - Přidej!
Zpomal. Neběhej tu! Jako kdybys měl někde být.
- Zítra, Yanisi. - Na shledanou.
- Nashle, Yanisi. - Nashle.
Takže už znáš Yanise?
Mám toho kluka rád.
Jo, Yanis je správnej. Taky ho mám rád.
Je chytrý, ale potřebuje vedení.
Doma to má komplikovaný. Tátu má dva roky ve vězení.
Aha.
Vím, že ho někdy navštěvuje.
A co jeho máma? Znáš ji?
Máma ví, co dělá. Drž nad ním tvrdou ruku.
To víte tolik o všech studentech?
Ne, jen o pár. Yanis je nejlepší kamarád s mým bratránkem, Fodém.
Fodé je trochu starší, ale jsou pořád spolu.
Hej, to myslíte vážně?
To myslíš vážně?
Vážně je to počasí tady...
- Šedivější? - Cože?
Bráška je doma.
- Ahoj. - Jaký byl první den?
Uvidíš zítra tátu?
Jo, vzala jsem si volno. Proč?
Rád bych s tebou ve dvě šel.
Nemáš zítra odpoledne školu?
Jo, ale jednou snad můžu vynechat.
Nevynecháš nic.
Můžeš jít do školy a tátu vidět příští týden.
No tak! Prosím?
Nepros. Půjdeš do školy.
Kenzo, nedáš FIFU místo tý blbosti?
Ne.
Chceš se mnou hrát, jen abys mě porazil.
Ne, jen chci bejt se svojí sestřičkou.
- No. - Lhář.
Jo.
Jasně, že tě porazím.
Dobře, ale nejdřív to dokoukám.
Fodé!
Hej, bakelite! Dáš si kuře?
A co ty, arabáši. Už ti volal ISIS?
Blbe.
Princezno, jak je?
- Fodé, ty tmavej čmoude. - „Tmavej čmoude?“
Neposlouchej bráchu, říká blbosti!
Kde máš burku?
- Zbláznil ses? Křičet tu! - Promiňte.
Na život mýho bráchy si začal on.
Víte, že jsou nevychovaný.
Kam jedeš? Na pryskyřici?
Jedu se projet. Zatím.
Kde máš helmu?
- Nasadím si ji. - Nasaď si helmu!
Mějte se kebabáci.
Jste v devítce, takže to znáte nazpaměť.
Zopakuji, jak jsou tyhle volby důležité.
Dva zvolení studenti vás budou celý rok zastupovat
při důležitých procedurách včetně tří třídních rad.
Takže...
Kevine?
Potřebuju kluka a holku.
Které z vás se chtějí předvést?
Dewey.
Cindy.
Amel. Dobře.
Ještě někdo?
Ne?
A vy, kluci?
To zapomeňte.
No tak, Dewey. Kandiduj!
Takovej debil nás bude zastupovat dobře.
Já? Tak to vůbec ne!
Nebudu po večerech na radách a ještě dělat úkoly.
Jako kdybys úkoly dělal, SPETko!
Přestaňte hned s tou SPETkou, jasný?
Je pravda, že nejsou moc chytří.
Yanisi, prosím tě!
S chytrostí to nemá nic společného.
Jde o to, že každý je jiný. Každý se jinak učí.
Já jsem jiný!
Někdo do tradičního školního systému nepatří,
tak jsme pro něj systém přizpůsobili, aby zjistil svoje schopnosti.
Ale když se tam dostanete, pane učiteli, je po všem. Žádná normální třída.
Skončíte jako instalatér nebo dřevorubec.
- Má pravdu. - Dost srandy.
Dobře. Pojďte volit.
- Dobře? - Ano.
Na hlasovací lístek všichni napíšete
jméno dívky a jméno chlapce.
A dáte ho do krabice, jo?
Ano, paní Zibraová.
Takže Cindy a Issa.
- Ty jo, Issa. - Milujou mě tady.
A další hlas je Mbappé a Kim Kardashianová.
Napsali i fotbalisti.
A nakonec máme Jul a Amel.
Jo, dobře!
- Jo. - Když sečteme hlasy...
zástupci pro tento rok jsou...
Amel a Mbappé.
Gratuluji, Amel.
Pokud jde o Mbappého...
zavolám mu, abych mu sdělil tu novinu.
Ale...
Ale pokud jde o časové možnosti,
asi má dost práce s mistrovstvím, takže Mbappé...
Takže vybereme druhého v pořadí,
- kým není nikdo jiný než... - Je to Yanis.
...se třemi hlasy.
Můžeš za to ty. Ty jsi mě volil!
Nech toho!
Kdo mě volil? Jste takový blbci!
- Co když to nechci? - Nemáš na výběr. Gratuluju.
Budeš zastupovat spolužáky na každé studentské radě.
Do prdele! Vy mě štvete, kluci.
Tři, čtyři...
Dobře. Děkuju. Jde vám to skvěle.
Bintou, zkusíš to sama?
- Můžeš zazářit! - Všichni ztichněte. Buďte...
- Ticho. - Buďte ticho. Děkuju.
- Do toho. Ticho! Bitou? - Počkejte.
Tři, čtyři...
Strč si tu flétnu do prdele!
Strč ji do prdele svý ségře?
Dobře. Takže poslouchejte a všichni. Jste připravení?
No tak, dávejte pozor. Jedna, dvě, tři...
Ať žije Alžírsko!
To stačí! Děkuji.
Ještě nemůžeme hrát dohromady,
ale to nevadí. Určitě to zvládneme.
Chtěl jsem vám říct,
že jestli máte oblíbenou písničku, řekněte mi to.
Můžeme si ji zahrát. Mám taky bicí modul.
- Můžeme to zkusit. - Skvělý!
Tak to zkusíme.
Letos můžeme zkusit parádní písničky.
Bude to skvělý. Do tý doby...
Napíšu noty na...
- na... - Záchod?
Na tabuli. Tak.
Ne! Co to je?
Tohle je trapný.
Vy dva, co pískáte na flétnu jako blázni,
pokračujte, to moji lásku k hudbě nezmění.
No tak.
Výborně. Štěkající pes. Vážně vtipný.
Vážně. Všichni z toho umíráme, co?
- Umíráte? - Smíchy.
Jo. Umíráme smíchy.
Chci být v pohodě,
- ale nedělejte ze mě... - Debila!
Cože?
Debila!
Yanisi, o co ti jde?
Chceš na začátku roku vyloučit?
Odpověz.
Ne.
Yanisi, nazval jsi učitele debilem.
- Já to nebyl. - Přestaň.
Může si za to. Nikdy nedořekne větu.
Řekl: „Nedělejte ze mě...“
Tak jsem odpověděl.
Byl to jen návrh. Mohl říct, že to je špatná odpověď.
Dobře, Yanisi. Chápu. Jsi chytrý.
Máš vtipné poznámky, ale nehraj si se mnou.
Jsou dvě řešení.
Buď přestaneš blbnout...
Dívej se na mě.
Nebo blbni dál, ale já to tak nenechám.
Nenechám tě, aby ses poflakoval.
Budu tě hlídat.
Ve filmu Fridě vylepšili obočí.
Vypadá jak pes.
Salma Hayeková,
- to je jiná. - Počkej.
Říkám ti, že musíš změnit svoje chování
a ty mluvíš o Fridě?
Jak to, že nemáme hodinu, musíme...
Vletíte sem bez klepání? Mám tu práci.
Já to říkala.
Tímhle tónem se mnou nemluv. Jděte ven a počkejte.
Děkuju.
Takže když s tebou mluvím, nebudeš měnit téma. Jasný?
- Dobře. - A přestaň se ušklíbat.
A hlavně neurážej své učitele.
Ještě jednou a čeká tě disciplinární komise.
Dobře.
Můžete jít.
OKRESNÍ VĚZNICE HAUTS DE SEINE
Taťkovi to dneska slušelo.
Myslíš?
Vaše jméno, prosím?
Bensaadiová.
- Tady. - Děkuji.
- Dobře? - Jo, fajn.
- Mami, mám hlad. - Jo, jdeme se najíst.
- Dáme si McDonalda? - Najíme se doma.
Je to ale daleko a já mám velký hlad.
- Chceš McDonalda? - Když chce Kenza.
- Ptám se tebe. - Jestli ho chce ona.
Tak pojďme.
- Půjdeme, Kenzo? - Jo.
Tak pojď.
Je to o dvou sestrách.
Jedna umí kouzlit, ale ta druhá ne.
Jak to, že to umí jen jedna?
Tak to prostě je.
Jasně. Tak pokračuj.
A pak...
je v pokoji se ségrou,
kde si hrajou s ledem...
a ona ji nechtěně zmrazí.
Ale ne!
A co pak její sestra udělá?
- Po tom co... - Co se stane?
Nějací trollové ji zachrání.
Trollové? Kde je našla?
Jsou to její kamarádi.
A jak to skončí?
- Jejich rodiče... - Pomalu.
Jejich rodiče odpluli na lodi
a přišlo tornádo a umřeli.
Nikdo se nepokusil zachránit ty rodiče?
- Odpluli sami. - Jo tak.
- Jak se vede? - Dobře.
- Nejdeme pozdě, je 25. - Musím otevřít bránu.
Budeme se dívat na pohádky?
Dej mi pusu? Nemůžu do školy s tebou.
Hele, tvoje kamarádka. Utíkej.
- Dobře? - Ahoj, jak je?
Fodé!
Hej, maafežroute. Co tu děláš v osm ráno?
Mám problémy s motorkou.
Pojď se mnou do školy.
- Počkej. - Spravíš ji později.
Co tu děláš v osm ráno?
Chci se na všechno vyprdnout.
Chci pořádný život, slušnou práci.
V devět mám pohovor.
- Potřebuju práci. - Jdeš z pařby?
- Jasně, že jo. - Smrdíš chlastem.
To myslíš vážně? Jsem pořád nametený.
Kámo, v tom klubu v Paříži jsou kočky, chlast, DJ...
Ty máš šetřit a rozhazuješ prachy po klubech?
- To žárlíš? - Trochu!
- Tohle můžeš pak vrátit Kenze. - Polib si! Mazej do školy.
Hele, Yanisi. Včera to bylo šílený!
- Zatím, Fodé. - V osm ráno nelži!
- Pojď, jdeme pozdě. - Bylo to šílený.
- Co se stalo? - Víš, co jsem viděl doma?
Cristiano Ronaldo byl s tátou v pokoji
a jedl sušenky!
Dali si sklenici mlíka,
ale Ronaldo nepije ze sklenic!
Ten se nenapije ani z kojenecký láhve.
- Jak je, Lamine? - Jak to jde?
Takhle je to každý den.
Podle mě se procvičuje ve lhaní.
Pojďte, už křičí. Přijdeme pozdě!
- Lžeš mi, kámo. - Mám smlouvu s Chelsea.
Přestaň, vole, ty mi dáváš.
Makej.
Dobré ráno.
Leilo, jaký je výsledek?
- Každý dva. - Jak každý dva?
Vyhrávám 2:1.
Děsně ses smál vtipu o Pikachu.
Jo takhle.
Tenhle je dobrý.
Rozhodující bod.
- Jdu pozdě! - Počkej.
Já vím: „Máš svůj batoh,“
ale otevřeš padák před nebo po hodině matiky?
To nic nebylo. Počkej, bojovníku.
Proč jsi přinesl do školy myčku?
Nebyl špatnej. Hele, Donatello,
Michelangelo už do školy nechodí?
- Docela šel. - Můžu už jít? Přijdu pozdě.
Jen jdi, Frankline. Běž!
Ale sundej si před hodinou krunýř.
Zatím, Emineme!
- Želvy byly tvůj nápad? - A?
To byl můj nápad. Červená karta.
Nešlo o stejný komiks.
- Stejný zvíře. Červená karta! - A?
Je Donatello želva, nebo ne?
- No a? - Promiňte, slečno?
Jdete pozdě.
Zase mi robili zrcátko.
Ano, ale musím vám dát pozdní příchod.
V jaké třídě jste?
Samio, nebylo to vtipný? Nebylo to vtipný?
Jste výchovná poradkyně na škole
a ty hodiny nemají.
- Budu v kanceláři. - Mají kanceláře.
Leilo?
To je dost, že jdeš. Už to stačilo.
Ani jsme se nedostali ke slovu: „Blá, blá, blá...“ Pořád jen mluvíš.
3:2.
Smál ses. 3:2. Vyhrál jsem.
To je rafinovaný!
Děkuji, pane.
- Neslyšel jsem budík. - Jasně.
Čínská čtvrť je daleko.
- 3:3. - To se nepočítá!
- Jak to? - Nepočítá.
Smiř se s tím. Jsme vyrovnaný.
Chtěl jsem se zeptat, jestli mi udělal boty...
4:3.
Kdo ti dal tenhle trest?
Podívejte se za sebe, tlusťoch Dylan.
Co je to s tebou?
- Takhle nemluv! - Podívejte se.
Není tlustej?
Zbláznil ses? Nemluv takhle. Přestaň.
Dobře. Promiňte.
„Nějací týpci mě na ulici vzali jako rukojmí.“
Lehce přehnaná omluva za pozdní příchod, ne?
Dobře, nevěřte mi. Nikdy nevěříte. Co tu dělám?
Vážně tě nějací týpci vzali jako rukojmího?
Jo. Šel jsem po ulici
a vyskočilo jich pět.
Přes hlavu mi dali kapuci a odvezli.
Celou noc jsem přemýšlel o mamce a modlil jsem se.
Ale díky bohu jsem utekl.
Jsem naživu.
Dobře, to je...
- Vidíte, nevěříte mi! - Jen chci...
Pojď se mnou. Něco ti ukážu.
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Dyalne, postaráš se o ně? - Ano.
Přivedl jsem ho, protože ukazoval před třídou zadek.
„Ukazoval zadek...“
Dvacátého druhého září...
jsi přišel pozdě kvůli stávce.
Jo, byla stávka.
Faride, AirFrance stávkovala a ty bydlíš kousek.
Byl jsem u tety na jihu. Je vážně nemocná.
- Co jí je? - Má nádor na mozku.
To je mi líto. To jsem nevěděla.
To je dobrý. Nemám vám to za zlý. To je život, víte?
Ano, já vím. Děkuju, Faride.
Dvacátého devátého září jsi přišel pozdě,
protože „jsi nemohl přejít ulici kvůli zvířeti“.
Jo, viděl jsem obrovskýho psa. Vypadal jako antilopa.
Přísahám. Před očima mi proběhl život.
- Antilopa? - Vážně.
- Bylo to šílený. - Opravdu?
Radši bych byl rukojmí.
- Ale nekousl tě? - Ne, kousl mého kamaráda.
- Zachránil jsem ho. - No ne?
Jsi hrdina, Faride.
- Já vím. - Další.
Třetího října jsi nespal celou noc...
kvůli duchovi, který dělal: „Búúú.“
Ne, přiznávám, tohle bylo moc.
Ale zbytek, na život mý mámy, je pravda.
Takže muži, co tě vzali za rukojmího
a antilopa, co tě zastavila, je pravda?
Jo. A bojoval jsem s ním.
No tak, Faride...
přestaň. Nejsme blbí.
Nikdo mi v týhle škole nevěří.
Takhle bude mít Farid Amoudi depresi.
Faride, no tak. Problém je v tom, že jsi lhář.
Nejsem lhář.
Ano, jsi lhář. Co s tebou uděláme?
Tak když přijdu pozdě, nebudu lhát.
Ne! Ty už pozdě nepřijdeš! O to jde!
Škola začala před měsícem a půl,
takže od zítřka tě uvidím před kanceláří
každý den v 8:25 před hodinou. Jasný?
Nic nemůžu slíbit.
Ne! To zvládneš.
Zítra před mojí kanceláří v 8:25.
- On si mě furt dobírá. - Běž.
- Tlusťochu. - Přestaň! Jdi už. Do třídy.
To je můj nejoblíbenější student.
- Génius. - Ano.
Mluvil o antilopě.
Antilopa, to nejde.
A proč to nejde?
Protože v městských čtvrtích antilopy nejsou
Hlavně v Saint-Denis nemůžeš...
Dny s tebou jsou k popukání.
- Nechal jsi je po škole? - Jo, už devět.
Učitelé to moc řeší.
Vyhodí děti kvůli každé blbosti, co?
Tak to tu vždy bylo.
A co ty, Samio, měli jste v Périgordu antilopy?
Ale to vtipný není.
Proč to není vtipný?
Protože já jsem z Ardèche, a ne Périgordu.
U vtipů založených na zeměpise
je dobré vědět, odkud ten člověk je,
abychom pochopili pointu.
- Jak to jde? - To je pravda.
- Počkej, začínáš v 8:30? - Vážně?
„Vážně“? Pojď se mnou. To je pozdní příchod.
Nech to být, já to vyřeším.
Dobře. Díky.
V pohodě.
Tak jo, Kevine. Můžeš zpátky.
- Dobrý večer? - Kévine...
Už o tom nechci slyšet. Posaď se. Isso, k tabuli.
No jasně, Issa! Překvapení! Pořád to samý.
To protože je černej, co? Do práce jako první.
Yanisi, no tak.
Nech si tohle pozorování pro sebe.
Přestávka skončila,
- není čas na kraviny, jasný? - Co to je?
To je těžký! Jako vážně.
Hele, je vyšší než tabule.
Bintou!
Pane učiteli, matika je těžká s čísly a teď ještě písmena.
- Je to fránina nebo matika. - Matika.
Soustřeď se. To zvládneš.
- Já to vím. Můžu? - Dobře, Amel. Jaké je řešení.
X dáte na druhou stranu...
- Poslouchejte! - Kévine!
- Posloucháme Amel. - X dej na druhou stranu,
a pak vydělíš šest třemi. To je dva.
Už to skoro máš. Pokračuj, Amel.
To je dobrý. Amel to zkusila. To je skvělý.
Super, Amel. Zkusila jsi to. Pracuješ tvrdě.
Ale jsi trapná.
Zavři zobák.
- To nic neuděláte? - Amel! Yanisi!
- Ty jsi hovado. - Drž hubu!
- Co je to s tebou? - Jen vtipkuju.
Vtip? Chceš mluvit? Jaký je řešení.
Neznám řešení, pane učiteli.
Když jste náš třídní,
jaký má význam nahrazovat čísla písmeny?
Nějaký příklady, kdy to využiju v životě,
teda když se nestanu učitelem. K čemu mi to bude?
Dobře, vysvětlím ti, k čemu se matika používá.
Procvičuješ si logiku a důslednost.
Pomáhá ti, aby tě neobrali.
Uvědomíte si i díky ní,
že neexistuje problém, který nemá řešení,
i ten nejtěžší.
Všechno se dá vyřešit.
Je u maturit. Když vše půjde dobře.
Pane učiteli,
říkal jste, že není čas na vtipy, proč mluvíte o matuře?
Víš, jak to myslím.
Matika vám pomůže řešit problémy,
stejně jako to teď dělá Issa.
Musíte vyřešit problém a nevzdat to.
Když o něco vážně usilujete a uspějete, jste na sebe pyšní.
Sebedůvěra je důležitá.
V podstatě rovnice, matika a další předměty jsou...
klíčem k dovednostem, které vám chceme dát
a ty jsou pro vás, ne pro nás.
Já jsem učitel, budoucnost mám.
Vy si vybíráte budoucnost. To je to nejdůležitější.
Proč nám dáváte věci, s kterými máme problémy
místo užitečných věcí?
Jako třeba skládání IKEA nábytku.
- Jo, jak složit IKEA nábytek. - Dobře!
Něco vám vysvětlím.
K žádné práci skládání IKEA nábytku nepotřebujete.
Ale rovnice jsou základem mnoha prací.
Bankéře, účetních, architekta...
Badatele!
Badatele, astronauta.
Vážně si myslíte, že tu jsou bankéři a účetní?
Vypadá Issa jako architekt?
Vypadá ten retard jako astronaut?
- Ani náhodou. - Drž pec!
- Vyřešil jsem ji. - Řekni nám to.
- Je to 18. - Výborně, Isso. Správně.
Já jsem učitel, budu učit!
Dobře. Můžeš si sednout.
Snad jsi to pochopil.
Issa je možná architekt.
- Nikdo to neřekl. - Ty taky, Yanisi.
Někdy máš chytré postřehy. Přemýšlíš.
A díky čemu? Škole.
Ne, to si nemyslím. To je z ulice.
To má pravdu, pane učiteli.
Škola ulice!
Škola ulice? A co tvůj účes, to je čí škola?
Vy jedete, pane učiteli!
To jsi fakt řekl? IKEA nábytek? Páni, brácho, jsi blázen!
Upřímně, Boufarra je v pohodě.
Není jako ostatní učitelé. Chce pomoct.
Koho zajímá, jestli jsou učitelé fajn nebo ne?
Nevšímej si jich.
Soustřeď se na sebe. Makej.
„Makej.“ Jsi vtipnej!
Viděl jsi, co po nás chtěj? Nic aby nás zaujali.
Je to na tobě, brácho.
Snažím se. Vážně.
- Nejde to. - To říkáš.
Soustřeď se na sebe. Makej a neblbni.
Seš chytrej. Zvládneš ve škole cokoli.
- Pořád ti to říkám. - Jako velkej brácha se mi líbíš.
Jsi skvělý příklad, s tím co děláš.
Zavři klapačku!
Jak to vlastně jde?
Je to v cajku, brácho.
Pomohl jsem Agoudilovcům a teď se o mě starají.
Dodávají mi ve velkým. Mám dost na prodej.
Vydělávám balík.
V poho, brácho.
Dávej si pozor. Dostáváš se do první ligy.
To je v poho. Jen vyřídím objednávku. Kaïsi!
Tady. Pojď sem.
- Co je? - Jak se máš?
- Dobře. - Dobře? Jak je, lidi?
V poho, kámo?
Zajdi do krámu pro dva džusy a Kinder Bueno, jo?
Jasně.
Tady. Když to bude rychle, nech si drobný.
Poděl se s kámošema. Rychle, běžte.
Dobře.
Jsi třídní. Necháš to jen tak a je konec.
- Myslí si, že může všechno. - Ne.
Yanis není špatný kluk.
Není špatný kluk?
Od vyloučení jeho kámoše
je přesvědčený, že za to můžu já. Šílím z něj.
Nemá žádný respekt, hranice.
Jestli můžu, podle mě jde o problém s respektem.
Ano, je často konfrontační,
ale je to konfrontace myšlenek.
Chápe, že je otravný, ale vytváří dialog.
Vy ho vidíte párkrát, my ho učíme čtyřikrát.
Máme je učit.
Já je vídám často,
protože je vyhodíte kdykoli můžete.
Thierry, všichni je učíme, není to soutěž.
Nevím, co udělal, neznám detaily,
ale upřímně není na škole nejhorší.
To je pravda.
Počkat. Když si z vás student dělá srandu před třídou,
že máte nacistické metody
a vypadáte jako syn Trumpa a Van Gogha,
tak to je podle mě nezdvořilé.
Promiň, o nacistických metodách nic nevím,
ale máš stejnou hlavu jako Van Gogh.
Souhlasím.
Možná za to můžu já, děláme impresionisty.
Asi to byl odkaz.
Máš hlavu jako Van Gogh, víš.
- Ale... - Ne, obličej jako Van Gogh.
- Obličej. - On je jen matikář.
Neučí fráninu, tenhle imigrant.
Jsi tělocvikář a máš 100 kilo.
- Mám na to místo. - Ten se povedl.Vedu.
- Já... - Ne, Thierry, počkej.
Jdu za ředitelkou.
Jestli s tím nic neudělá, odcházím. Už nemůžu.
- No tak, Thierry. - Posaď se.
- Probereme to v klidu. - Jsem klidný.
Už mě to nebaví. Nechápeš to. Sere mě to.
Myslíš si, že je dobrý jim neurčovat hranice?
To má být humanistický způsob učení
- Thierry, nastavujeme hranice.
Thierry, prosím tě...
Na život mé matky, vypadá jako Van Gogh.
Úplně stejně.
To je ono! Super!
To je ono!
Blbci. Co to k sakru děláš?
Já se z vás zblázním. No tak!
Jo, přesně! Skvěle! To je ono.
Ale do prdele, nenapadejte se! Debile!
Žádný útoky.
Vstávej! Nic to není.
Finguje! Neymare, vstávej!
Na život mé matky, mě vážně serete a jste oškliví!
Něco jsem si udělala.
To je smůla. A je nahoře. Tak.
Jdi se připravit. Půjdeš.
Harouno, ty bábo!
- Přestaňte nadávat. - Nenadávám.
Jen vtipkuju. Dostanu vás do první ligy.
Jdi tam a zablokuj ty sráče.
Zablokuj je. A poslouchej pokyny.
Jo, do něj. Do prdele!
Do prdele s váma!
Pohněte prdelema, jeďte dopředu
a snažte se...
Do prdele, Dewey! Se odrovnal.
Jsi totální debil, Dewey?
To přehnal. Nedotýkejte se ho!
To je dobrý.
- „To je dobrý?“ - O nic nejde. Žije.
- Požárníku, že je v pohodě. - Má zlomený nos.
Když dejchám, tak mi píská nos.
Je to divný.
Můžu na něj i hrát.
No, taky to bolí.
Dobře, děkuju vám.
Hodně štěstí.
Přestaň kulhat. Zlomil sis nos.
- Blbeček. - Dewey, Kévine?
Rodiče budou na ambulanci, dobře?
O nic nejde. Je to sport.
Ve sportu jsou zranění.
To není sport, to je cirkus!
To není cirkus.
Pracuješ ve škole. Nemůžeš experimentovat.
Máš zajistit bezpečí studentů.
Proč nemůžete hrát normální hry?
To je mám učit ping-pong jako ostatní školy?
Ping-pong je fajn. Mně by nevadil.
Jako vážně? To mám učit ping-pong?
To je děsná hra. Budeme se nudit!
Zmlkni, Redouane!
To nejde. Tohle je škola do pr...
To je dobrý. Chápu to.
Bude to ping-pong.
Koupíme ping-pongový stoly, míčky,
pálky a budeme ho hrát.
Ping-pong!
Sport pro debily! Do prdele s ping-pongem!
Dej tohle učiteli.
- Nepustí m+ dovnitř. - Pustí.
- Nepustí. - Idrisso, jdi už.
- Pustí tě dovnitř. - Nepustí.
Idrisso, běž!
- Nepustí. Jdu moc pozdě. - Jdi do třídy.
- Ale to nemůžete. - No tak, utíkej.
Yanisi, pan Bouchard si stěžoval na tvoje chování.
Není to poprvé. Co proti němu máš?
Paní Zibraová, jen mezi náma,
nevidíte, že je to magor? Není normální.
Je to pan učitel Bouchard
a „mezi náma,“ kdo si myslíš, že jsi?
Jsi žák. Je ti 15.
Přestaň mluvit s učiteli, jako by byli tvoji kámoši.
Jde ti o vyloučení?
Jestli chceš, zavolám to tvojí mámě.
Ne, to nemá smysl. To je dobrý.
Omlouvám se vám.
Omluvím se i panu učiteli.
Musíš změnit své chování.
Já se snažím, ale pan Bouchard mě nenávidí.
A mě jeho hodiny nezajímají.
- Pan... - Pan Barbosa tu není. Můžeme domů?
Nevím. Počkejte venku.
Řekněte to, bude to chvilka.
Pan Barbosa tu dnes je. Počkejte venku.
Jděte zpátky do třídy.
Děkuju.
Učitelé tu nejsou, aby měli nebo neměli rádi studenty.
A možná tě nezajímá dějepis,
ale nezajímá tě ani matika nebo španělština.
Jde ti francouzština,
ale nejde jen o předměty, co máš rád.
Takže co uděláme?
Jde o to,
že nechápu, co tu děláme. Jak mi to pomůže v životě?
Věř mi,
všechno, co tě naučíme, využiješ 1 000krát.
Ale musíš projevit zájem.
Co tě zajímá, Yanisi?
Já vlastně nevím.
Kromě hraní hry FIFA, dívání se na filmy, nic moc.
- Zajímají tě filmy? - Jo.
Kvůli tátovi.
Od mala mi přehrával hodně filmů a bral mě do kina.
A ve vězení navštěvuješ svýho tátu?
Jo.
- Nechci, aby to někdo věděl. - To se neboj.
A navíc jsem chtěla říct to samý. Nikdo o tom taky neví.
Za kým tam chodíte vy?
Kamarádem.
- Můžu ti věřit? - Jo.
Je to naše tajemství.
Je tvůj táta ve vězení dlouho?
Už to je skoro dva roky a zbývá mu ještě rok.
Není těžké za ním chodit?
Ne, zvykli jsme si. Není tam poprvý. A vy?
Nejsem na to zvyklá.
Je to poprvé, co ho zavřeli a...
a rozhodně naposled.
To říkají všichni.
„To je poprvé. Už to neudělám.“
A vy uvěříte.
Jaké filmy máš rád?
Mám rád všechny, hlavně starý mafiánský
jako Mafiáni nebo Zjizvená tvář.
- Koukám i na francouzské filmy. - Vážně?
- Jo. - To je dobrý začátek.
V kině je dost prací, jestli tě to zajímá.
Vážně? Nevím.
Jdi za studentským poradcem. Od toho tu je.
Nevím.
Musíš si pospíšit.
Jsi na špatné cestě, to je škoda.
Vím, že máš na víc.
Co když o to nestojím?
Kévine, prosím! Soustřeď se!
Výborně, Isso!
Do toho. Skákejte!
Všichni! To je ono!
Pohyb!
Už jsme ji potrestali. Je po škole.
Ale musí to pochopit.
Děkuji, že jste přišla.
Děkuju. Byla jste moc milá.
Jste z Alžírska?
Ano, původně.
Je hezké vidět, že Alžířani mají dobrou práci.
Bůh žehnej vám a vašim rodičům.
Já arabsky nemluvím.
Máma je z Karibiku a táta z Alžírska.
Arabsky nemluvili.
- Škoda. Nashle. - Nashle.
- Hezký den. - Díky. Vám taky.
Nevěděl jsem, že jsi...
- Ano Badře. - Aha.
- Ano? - Dobrý den.
Hledám žákovskou.
Leilo, podáš mi jednu, prosím?
Díky.
- Posloucháte Shurik'na? - Ano. Znáš ho?
Brácha mě nutí poslouchat starší rap.
Shurik'n, IAM, NTM, ale tahle je parádní.
Jo, mám tuhle písničku ráda.
Myslela jsem, že tě bude víc brát Jul, PNL...
Taky je poslouchám, ale můžu i tohle.
To je pravda.
- Nashle. - Nashle.
Co říkala?
Řekla: „Půjdu s tebou ven, když 10 kilo shodíš.“
V tom věku jsou krutý.
Kdo jde na párty k Mohamedovi?
- Myslím, že celá kancelář. - Vážně?
- Ty jdeš, Dylane? - Jdu.
- Loni to bylo skvělý. - Já jdu taky.
Můžeme někoho přivést?
Přijď s kým chceš.
I ředitelka někoho přivede.
Přijde se svým mužským. Poznáme slavného Patricka.
A co ty, Samio?
Půjdeš s Boufarrem? Matikářem?
Proč bych měla jít s ním?
Čemu se všichni smějete?
Smějou se, protože je to vtipný.
Proč je to vtipný?
Přestaň takhle naznačovat. Není to vtipný.
Promiň.
Jak se máte?
Za pět pozdních příchodů budeš hodinu po škole.
Máš to tak tak.
- Vážně? - Vážně? No tak!
To nic. Já si s tím poradím.
Tak pojď.
Vážně si zahráváš.
To je pozdní příchod. Nemůžu tě furt krýt.
Dobře.
Můžeš mi zítra přinést za 50 euro?
Počkej.
Dobré ráno.
Zejtra ne. Mám jen haš.
Tráva bude až příští týden.
Tak v pondělí za 50 eur.
Ale nedáš mi pozdní příchod.
Zbláznil ses? Byl jsi u Zibraový.
Musím ti ho dát, nebo po prdeli.
Tak pojď.
Ale nemůžeš pracovat přesčas.
Dobrý večer.
- Tohle je Patrick. - Těší mě.
Mohamed učí biologii.
- Delphine výtvarné umění. - Dobrý večer.
- Redouane je tělocvikář. - To jste vy?
- Jak to myslíte: „To jste vy“? - Řekla mi o tom bruslení.
- Moc mě baví. - Děkuju.
Zajímá mě to. Trénuju basket.
Takové činnosti mě baví.
Chce, abych učil ping-pong!
Přestaň. Není to vtipné.
Pojď, představím tě.
Promluvím s ní. Neboj.
Sledujte. To jsem udělal já. Koukejte!
Viděl jsi to? Vyhrál jsem!
- Debile, já tam byl. - Jsi nalitej.
Cindy už to asi s někým dělala.
Jasně, že to s někým dělala. A co jako?
Už jsi s někým chrápal?
Jasně že jo. Co si myslíš?
- Jasně. - Farid je panic!
A ty už si s někým chrápal, Dewey?
Já? Kámo, ja už píchal tolikrát!
Aspoň dvakrát.
Koukněte na toho vola!
- Dvakrát. - Dvakrát!
Faride, a s kým?
Počkat, Dewey, abys věděl,
tak tvoje ségra se nepočítá!
- Musel to říct. - Nemám ségru.
- Faride, s kým? - S holkou z Paříže.
- A jméno? - Céline.
- Kde to bylo? - Na táboře
- ve Vendée. - Je rychlej.
Upřímně, je rychlej. Jsi dobrej.
No, Farid je lhář.
Pokračuj, Faride. Jak dlouho jsi vydržel?
- Jak jako? - Nechoď kolem horký kaše.
Jak dlouho
jsi ho poprvý udržel v Céline?
Nevím. Myslíš, že jsem měl na vocasu stopky?
Tak odpověz, kámo.
Nevím, prostě...
Tak třeba 35, 40 minut!
Jsi lhář!
Ne, přísahám.
Farid je lhář!
Ty jsi takovej debil!
- Je po tobě. - Kámo,
kdybys píchal, tak víš, že poprvý
zasuneš dvakrát a hned stříkáš.
Netrvá to ani minutu!
- Čau. - Jak to jde?
Nazdar!
- Nazdar. - Řekl si, že nepřijdeš...!
Tvůj mladší brácha už kouří a ty nic.
Co to děláš? Dej mi to! Co jsem ti řekl? Přestaň kouřit, blbečku.
Piješ víno?
Takže alkohol piješ?
Jo, koukla jsem do Wikipedie a vypadá to, že víno je alkohol.
Neučíš náhodou technický předmět?
To je problém, že piju alkohol?
Ne, to vůbec. Nesoudím tě.
Každý to má jinak. Jen pro mě je lepší nepít.
Chápu.
Překvapilo tě, že piju, protože jsem Arabka.
Vůbec ne.
Počkej, ty mě poučuješ o alkoholu
a balíš obr jointa?
To není to samý.
Víš, že Islám
zakazuje jakýkoli výrobek, který ovlivňuje úsudek?
Vyznáš se, co?
Líp než ty.
- Nevím, co říct! - Jdu si pro další víno...
jako rebelka!
Hustý!
Ta ti to dala!
Dostala tě. Zavřela ti zobák.
- Přestaň. - Zranila ho.
A jak odešla. Otočila se k tobě zády.
Messaoude, jestli se potřebuješ vybrečet na rameni, jsem tu pro tebe.
Dewey!
Dylane!
Koukni na to!
Dobré ráno.
Kévine, telefon. Jdi do třídy, už je po zvonění.
Tady jsi. Kde jsi byl?
- U soudu. - Jo, u soudu. Jak to šlo?
Nic jsem nedostal, protože jsem nic neudělal.
Jako vždycky jsi nic neudělal.
- Neběháme po chodbě! - Já neběžím, jen jdu rychle.
Ahoj, Lamine. Počkej. Mluvila jsem včera s tvým hudebkářem
a řekl, že tě baví hudba, snažíš se
- a máš hodně nápadů. - Jo,
Proč sis nevybral hudbu?
Myslel jsem, že se jen zpívá a hraje na flétnu.
Je tam i moderní hudba.
Můžu se zeptat třídního, jestli můžeš tam můžeš.
- Například dílny skládání? - Co to je?
O skládání hudby, když tě to baví.
Vážně? Jasně. Proč ne?
Zeptám se a dám ti vědět, jo?
- Děkuju vám! - Hezký den.
- Jak je? - Na pohodu.
Vzkaž bráchovi, že zdravím.
Hele, to je jak jsem hodil houbu.
To už jsi nám ukazoval.
Co to je?
- Podívej. - Nuda.
- Je to sračka. - Už jsme to viděli,
a řekli, že je to trapný.
- To bys nezvládl. - Je to trapný.
Lamine, mluvili jsme o tobě. Dobrá práce.
No jasně! Nastavil jsem laťku vysoko.
Vy si hrajete s papírem,
gumou a já jsem už dál.
- Nikdo neudělal to, co já. - Jsi dál?
Myslíš si, že to je něco? Jen jsi hodil cartridgí.
Ani jsi to nenatočil! To se nepočítá.
Magore, jen žárlíš.
- O čem to mluvíte? - Má pravdu.
U týhle výzvy to musíš natočit a dát na Snapchat, jinak to neplatí.
Bylo vyhlášeno příměří, které se rozneslo Evropou.
- Rozneslo Evropu. - „Rozneslo...“
- Po tichu, Enzo. - „Po tichu, Enzo.“
Enzo! Rozneslo Evropou.
To nás přivádí k druhé části.
Následky první světové války.
- To píšeme knížku, nebo co? - Nech si ty komentáře.
Bolí mě ruka!
Při psaní nemusíte mluvit.
- Nemůžeme mít přestávku? - Má pravdu.
Dobře, chápu. Děkuju. Odložte pera.
- Půjdu k tabuli. - Skvělý nápad.
Načrtnu časové osy a společně je označíme.
Příště půjdeš za dveře.
Takže časová osa
na následky první světové války.
Co se vám vybaví př slově následky...
Hajzlové!
Kdo to byl?
Je to lehký obvinit Yanise.
Byl to on.
Než jsem šel k tabuli, řekl: „Skvělý nápad.“
Problém, pane Boucharde, je, že i když máme podezření,
nemáme důkazy.
- Co mají teď za hodinu? - Já tam jsem.
Můžeme jít všichni čtyři k nim do třídy
a říct jim, aby se pachatel přiznal,
jinak dostanou důtku.
- Důtku? - Nebo je všechny na tři dny vyloučíme.
Vyloučení je lepší.
- Důtka jen... - Vážně si myslíte,
že se přizná, že se bude cítit blbě?
Je mu to fuk! Ztrapnil svého učitele.
Bude mu jedno, že všechny vyloučíte na tři dny.
Jo, o nic nejde.
Co uděláme, jestli je to on a nepřizná se?
A co zastrašit celou třídu?
Souhlasím.
Jste naivní.
Říkám ti, až tě příště vyrazí,
zmlátím tě víc než tvoje máma.
- Do toho. Všem jsem pomohl. - Směješ se?
Všichni jsou rádi, že nás vyloučili.
Kdybych řekl, že jsem to byl já. Co by udělali?
- To je pravda. - Vyhodili by mě.
Hodit krabici mlíka na tabuli. Jsi normální?
- Byla to sranda. - Sranda.
Jsi blázen, brácho. Uklidni se.
To on loni vyloučil Djibrila.
Věděl, že jsme kamarádi. Bouchard mě nemá rád.
- Co máš v plánu? - Jdu se projít.
Nemůžu ho ani cejtit.
Co dealuje, je nafoukanej.
- Kdo? - Tamhle Reda.
- Prodává trávu ve škole? - Jo.
A je práskač. Celá rodina jsou práskači.
Jeho strejc udal mýho tátu.
- Jeho strejc? - Říká se to.
Hajzlové!
To je slepá ulička.
Všechny úřady mě odmítli.
Do prdele, nebudu mít klid.
A ve Francii teď není žádná práce,
takže slibovat práci někomu z lochu...
- Zeptala ses svojí šéfový? - Ne.
Hele, mohla bych se zeptat jednoho z učitelů,
ale je to divný. Nechce se mi.
Já vám. Promiň.
Vím, že se ti do toho nechce.
Vysvětli jim tu situaci,
že se mnou vypekli a neměl bych tu bejt.
Zloděj nejsem. To víš, ne?
Jo, vysvětlím to.
A kromě toho je v pohodě.
Zná to tu, možná o něčem ví.
Co myslíš tím, že je v pohodě? Jak se jmenuje?
Messaoud. Je matikář. Žárlíš nebo co?
Dobře. Messaoud.
Nedělej si starosti. Radši s ním nemluv.
Zůstanu tady. Není to tak špatný i jídlo ujde.
Jo, máš pravdu. Jsi tam v pohodě. Můžeš si tam číst.
Sakra.
Moment. Musím jít.
- Opatruj se. Ahoj. - Ty taky. Ahoj.
Vstupte.
- Dobrý den. - Pane Bejaoui.
Posaď se.
- Ahoj, Nordine. - Dobrý den.
Pozvali jsme vás,
protože Nordine to začal trochu flákat.
Někteří učitelé si na něj stěžují.
Odmlouvá a je drzý.
Stoupne si a tančí v hodině matiky.
- Několikrát... - Promiňte?
- Tančí v hodině? - Ano.
Ty tančíš v hodině?
To je vtip?
Odpověz.
Postav se a zatanči.
Ukaž mi to. Chci to vidět.
- Jak to myslíš? - Chci vidět, jak tančíš.
Ne, pane Bejouai, to není potřeba.
Ano, je to potřeba. Ukaž mi to.
Nebudu tancovat před ní.
- Ne. - Tanči pře ní a svým tátou
jako v hodině.
Stoupni si a tanči.
- Tati... - Žádný tati.
Měl sis to rozmyslet. Tanči.
- Ne, ale... - No tak.
Ale...
No tak, tanči! Mám dělat hudbu? Tanči!
To je ono.
Rytmus máš, co? Dobrý.
Jsi nadaný.
Takže místo matiky tančíš?
A ztrapňuješ nás takovým tanečkem?
Posaď se.
Ne, ale, pane Bejaoui...
To je vyřízené. Zaručuji vám, že už to neudělá.
Jako to další. Přestaň blbnout.
Zabavím ti všechny PlayStation hry.
Za měsíc přijdu a chci vidět všechny jeho učitele.
- Dobře. - Když se nezačneš chovat,
zůstaneš v létě tady. Žádný prázdniny.
Budeš moct tancovat.
Pane Bejaoui,
podle mě je to chytrý kluk...
Chytrý? Tančí při matice!
Je chytrý?
- Pochopil to. Bude v pohodě. - To doufám.
Děkuji, že jste přišel.
Uvidíme příští měsíc, ano?
Moc rád. Možná i dřív.
- Dobře. - Zavolejte mi.
Hezký den. Ahoj, Nordine.
Ani tančit neumíš. Tak jdi!
Takhle nás ztrapňovat!
Obránci střílejte! Dobře!
Ty jsi ještě tady?
Jen dopisuji zprávu. Ještě jsem neskončila.
Můžu na tebe počkat.
Jen jdi. Ještě deset minut.
Jdu si na kafe přes ulici, přidáš se?
Jo, proč ne? Za chvíli jsem tam.
Jen to dopíšu.
Tak zatím.
Zatím.
Poradkyně tu není jen aby rozdávala papíry nebo je nechávala po škole.
Hodně dětí sleduješ a chceš jim pomoct.
Máš pocit, že je v tom nemůžeš nechat.
Musíš být opatrná a najít rovnováhu a ne...
Nemůžeš končit v tuhle dobu, nebo vyhoříš.
Proč?
Myslíš si, že přijde chvíle, kdy to vzdáš?
Ne, jsi v pohodě. Jsi silná. Zvládneš to.
A co ty? Máš pocit, že jsi to vzdal?
Ne, už jsem tu osm let.
Pořád věřím, protože, mám rád...
Mám tuhle práci rád. Učím v Saint-Denis rád.
Asi jsem si po těch letech uvědomil, že máme hranice.
Co to znamená?
Učit v Saint-Denis je jiný než učit jinde.
Jednou ti nevyhnutelně nějaký případ unikne.
Něco, co jsi nepochopila, nebo čeho sis nevšimla.
Souvislosti jsou někdy drsnější než my.
Upřímně jsem si nemyslela, že to bude tak těžké.
A když vezmeme v potaz to počasí, tak...
- to máš vážně těžký. - Přesně.
Ale když máš pár minut na to, si s nimi promluvit, je to...
Někdy to stojí za to.
Koukni na Orélii v šesté E, je úžasná.
Nebo na Issu,
Maïmouna,
Yanise.
Yanis. Je milý, když o něm mluvíš.
Jeho příběh je zvláštní.
Myslíš jeho tátu?
Vím o tom, protože...
protože jsem ho viděla ve vězení.
Věc, o které jsem s tebou chtěla mluvit...
Je mi trapně se tě ptát, ale...
můj přítel je ve vězení.
Tvůj přítel?
Myslíš jako kluk?
Jo, můj kluka.
Zatkli ho v Paříži za zpronevěru kreditní karty,
ale on by něco takového neudělal.
Může dostat podmínečné propuštění,
ale aby ho dostal, musí mít práci.
Hledám už několik týdnů a nemůžu nic najít
a nikoho tady neznám, tak...
To jsi mě zaskočila, ale napadá mě můj brácha.
Jeho kamarád má dopravní podnik.
Můžu se zeptat, jestli má místo. To samozřejmě není problém.
- Děkuju. - To je dobrý.
- Bála jsem se zeptat. - Ne.
Ale ty jsi jediný, kdo...
Udělala jsi dobře, že ses zeptala. Zkusíme to.
- Neběhejte! - Dobře, Mousso.
Yanisi!
Pojď sem, prosím tě.
- Chci s tebou mluvit. - O čem?
- O Fodém. - Co je s nim?
Vím, co dělá.
Je čím dál víc nafoukanej,
jeho máma je celá nesvá.
Chtěl jsem s ním mluvit,
ale myslí si, že ho poučuju.
Jste kamarádi. Důvěřuje ti. Promluv s ním.
Mousso, mně je 15 a jemu 20. Co mu mám říct?
Myslíš, že kvůli mně přestane prodávat?
Neboj se ale, není blbej.
Takovejch bylo, a pak skončili v base.
Nenamoč se do toho.
Snad s ním v ničem nejedeš!
Víš, že tohle nedělám. To není pro mě.
Vím, jaký jsou šťáry v šest ráno
a vězení v Nanterre.
Máma by zabila mě nebo sebe.
Ani Fodé mě v tom nechce. Zabil by mě.
- To doufám. - Moussa bydlí tam, co já.
Mamadi! Pojď sem.
S tím: „Moussa bydlí tam, co já,“ je konec.
Minule jsem nic neřek. Příště ti nakopu. Rozumíš?
Jak hm?
Děláš si srandu?
Že si dělám srandu?
- Ale Mousso. - Co Mousso?
- Sousede. - Co sousede? Je mi to u zadku!
Čemu se směješ? Blbečku!
Máš špatnou náladu, co? Nechám tě.
Chtěla jsem, abyste přišly,
protože, jak jsem napsala do žákovské vaši dcery,
jsem s vámi chtěla mluvit o...
o tom, jak se Cindy obléká.
Já jsem jí řekla, ať si dává pozor. Tohle je škola, chápeš?
- Buď opatrná. - Samozřejmě
studenti se mohou oblékat, jak chtějí.
Ale problém někdy je,
že oblečení Cindy je...
na hranici.
Dobře.
A hlavně tělocvik nejde dělat v sukni a podpatcích.
To jí říkám pořád. No ne, Cindy?
To je pravda.
Kluci ve škole...
víte, jaký jsou.
Je to spíš o školním prostředí
a to hlavně u tělocviku.
Ale já nemám ráda tenisky, jsou hrozný.
Cindy, přestaň hned teď!
- Brý den! Čau. Jak je? - Jak je, Fatou?
- Ahoj, Fatou! - Fatou, vidíš, mám plno práce. Mazej.
Dobře, Cindy, ve škole jsou pravidla.
Na matiku si přineseš učebnici a kalkulačku.
Na tělocvik se řádně oblékneš.
Chápeš?
- Je to školní prostředí. - Jo, chápu.
Děkuji za návštěvu.
- Děkuju. - Nashledanou. Věřím ti, Cindy.
Dobře.
Ta schůzka se mi moc líbila!
Když studentce 15 minut vysvětluješ,
že nemůže chodit do školy jako prostitutka.
A její matka, která je v místnosti...
je oblečená jako děvka.
Co je to s tebou?
- No tak, Samio, viděla jsi to... - Nemluv tak.
Vysvětlím ti to. Ty tu máš zastupovat dospělé.
Takže tě prosím, respektuj ženy...
studenty a rodiče studentů.
Rozumíš mi?
Dobrý den.
Mohla byste přijít do hudební třídy? Něco vám ukážeme.
- „Něco vám ukážeme.“ - Vážně.
Dylane, vy můžete taky.
Dobře, Lamine, byl to tvůj nápad. Ty jsi dirigent. Do toho.
Dobře.
- Jste připraveni? - Jo.
Jedna, dva, tři...
Viva Alžírsko!
SVOBODA, ROVNOST, BRATRSTVÍ
O čem je ten kurz?
Nejsem odborník,
ale vím, že se naučíš, jak točit a editovat.
- Víš, co je editování? - Jo, vím.
Měly by tam být hodiny o produkci filmu, atd.
- Ano? - Přišel jsem si pro míček.
Tenisový míček.
Ano, ten tenisový míček.
Na chodbě vás s ním nechci vidět.
- Dobře. - Příště už si ho nechám.
Na shledanou.
- Pani Zibraová? - Ano?
Musíme si promluvit o Noridnovi.
Už to nejde.
Dobře. Mám tu schůzku, ale pak si promluvíme.
- Skvěle. Díky. - Máte se dobře?
- Jo, díky. - Jste tak krásná.
- Je to pravda. - To stačí.
- Jste moc pěkná. - Díky.
- Počkám venku. - Dobře.
Co to bylo?
Nic, vsadil jsem se s kamarádem.
Budeme jí to říkat do konce roku.
Takže tohle osvědčení je po matuře?
Ano, po maturitě.
To je složitý.
Ale ne, Yanisi, ty jsi otravný.
Nerozumím vám.
V tolika věcech si věříte,
všechno víte, všechno znáte,
ale z maturity panikaříte.
Viděla jste moje známky?
Přesně, Yanis.
Je to kurz, který by mohl být pro tebe.
Všichni vědí, že kdybys měl motivaci, známky se ti hned změní.
Děkuji, že jste ho našla. To bylo od vás milý. Popřemýšlím o tom.
Ne, nebudeš přemýšlet, zabereš.
Máš schůzku se školním poradcem, kde se dovíš víc.
To je otrava.
Ale co jinýho, Yanisi?
Poděkuju vám, až dostanu Oscara.
Máš zájem.
No tak. Běž.
Nashle.
Už jsem vám řekl,
- že jste pěkná! - To stačí, Yanisi!
No tak, řekni nám to!
Co se to tu děje?
Vyhrál jsem!
Co? Tu výzvu Simpsonových?
Ano, paní poradkyně. Lepší už neuvidíte.
Nevyhrál. Jsem si jistá, že mám lepší.
Ty jsi tady? A mluvíš?
Někdy, když zavřeš zobák.
Dobrý!
- Dostala tě! - Hele.
Pojď se podívat.
- Stejně jsem vyhrál. Ukaž. - Hele.
Musel 100krát napsat:
„Nesmím jíst v hodině hudebky lupínky.“
V hodině bylo dítě s krabicí lupínků,
- miskou, lžící a jedlo. - Ne!
Jde to, ale tady je mistrovské dílo.
Dobrý den.
Přivedl jsem Karla, měl problém.
Takže jsem seděl potichu ve třídě jako vždycky,
když ten kluk, nevím, jak se jmenuje,
přišel a ukradl mi gumu.
Když mi ukradl něco, já mu logicky ukradl pero.
A co udělal učitel? Řekl mi:
„Pořád blbneš!“
Řekl jsem mu, že mi ukradl gumu
a on pokračoval: „Jasně,
nikdy nic neděláš, žádný blbosti, jsi modelový žák.“
Řekl jsem, že není fér, když křičí,
když já jsem ta oběť.
Pak jsem mu řekl... No nic...
Štve mě to. To všechno jen kvůli gumě. Nic jsem neudělal a on křičel.
Pak mě vyhodil. To není normální.
Naštvalo mě to.
- Proč na mě tak koukáte? - Skončil jsi?
Ano.
- Určitě? - Ano.
- Tak vypadni, máme schůzku. - Pak to vyřešíme, ano?
Dobře.
Do prdele.
No takže poslouchejte...
Museli 100krát napsat:
„Prdnout si před Bunsenovým kahanem během chemie
není experiment.“
- To je dobrý. - Prdnout si?
Proč tomu klukovi ukradl gumu?
Upřímně, to je...
V pohodě, Badře?
Soupeřit s Ronaldem? Podívej se na jeho góly.
Jde o víc než o góly. Co počet titulů?
Jo! Ronaldo má víc titulů než Messi.
To je jedno!
Nemluvme o tom,
když nevyhrajou, Zidaneho nikdy neporazí.
Víte, že Zidane je můj strejda?
- Drž hubu! - Drž hubu, ty prcku.
Nemluv o svým životě s fotbalistama z 90. let.
Hele! Já to viděla! Vrať to tam!
- Teď! - Nic jsem nevzal.
- Paní Zibraová. - O co jde?
Ukradl moučníky.
- Má je v tašce. - Je to pravda?
Dobře. Pojď do mé kanceláře.
Věděl jsem, že ho chytí.
Přestaň!
- Práskačko. - Kryso.
Můžu s vámi mluvit?
Jistě. O co jde?
Jde o Lamine.
Vím, že byl na tři dny vyloučený. To je drsný.
Hele, Amel,
vím, že se staráš o věci, které se tě netýkají,
ale tvůj názor mě nezajímá.
Myslíte si, že kradl pro srandu? Znáte jeho život?
Nemůžu znát život všech studentů.
Dobře. Jen vám chci říct, že jeho táta umřel dávno...
máma je sama s pěti dětma...
a tak...
nemají doma vždycky dost jídla.
Taky vím, že Yanis se svojí mamkou
jim pomáhají, když můžou.
A tak krade...
ale není to pro zábavu.
Je to proto, že to má doma těžký.
Nic nemají.
Jen jsem chtěla, abyste to věděla.
Dobře.
- Nashle. - Nashle.
- Co se děje? - Je po všem.
Byl tu právník. Hodí na mě další případ.
Jdu zpátky k soudu. Můžu dostat až šest let.
Nechápu to. Mají tvoje otisky?
Jo. Ale...
- Jak můžou mít tvoje otisky? - Nevím.
O co jde, něco se zpronevěrou kreditek?
Jo, asi jsou to ty karty. Přísahám, že si to nepamatuju.
- Dobře. - To je všechno, co vím.
Ale ty...
jsi slíbil, že to bylo jen jednou.
Takže? To lžeš?
Ne, neřekl jsem... Ne.
Frede, přísahal jsi, že to bylo jen jednou.
Proč jsi mi neřekl pravdu?
Chci tě pochopit. Řekni pravdu!
Myslíš, že jsem ti o tom chtěl říct?
Ale no tak, sakra, nedělej to těžší.
Protože já to dělám těžší?
To je vtip?
Já to dělám těžší?
- Ne, ale... - Počkej. Ujasněme si to.
Platila jsem právníka,
řekla jsem o tom kolegům, abych ti našla práci
- a ty jsi mi celou dobu lhal? - Přestaň.
Já tě vůbec neznám.
- Jasně že mě znáš. - To je zlý sen.
- Nejsi nic víc, než lhář. - Buď milá, Samio.
Nejsem tvůj podělanej student. Nenavážej se do mě.
- Jsem v pěkný prdeli. - A já ne?
- Neřvi. - Přestěhovala jsem se.
Myslíš si,
že jsem chtěla žít a pracovat ve městě,
kde nikoho neznám,
kde mám jen tebe. To si myslíš, že chci?
Nejsem žena grázla. Nebudu čekat šest let!
Nebudu čekat čest let jak debil,
když ty mi od začátku lžeš!
- Celou tu dobu? Neuvěřitelný. - Sakra!
- A já se do tebe navážím? - Budu šest let v chládku.
- Můžeš myslet na mě? - Nic jinýho jsem nedělala.
Chápeš to? Myslela jsem jenom na tebe!
Myslela jsem na tebe měsíce!
Měsíce dělám všechno jen pro tebe!
Uklidni se, Samio! Do prdele!
Navážíš se do mě! Jdi, dělej, co musíš.
Stráž!
Co to děláš?
- Chápu. - Stráž!
Takhle to vyřešíš?
- Skvělý. - Tak pojď.
To myslíš vážně?
Pohni se. No tak. Jdeme.
Dobře.
Co budeš dělat?
Dodělám tenhle rok a vrátím se domů.
- Nemůžu se dočkat. - To neříkej.
Mámě jsem řekla všechno. Zuřila.
Měla na to právo.
Má ve školním výboru konexe
a nechá mě přeložit domů.
Chci domů tak moc. Nemám důvod tu být.
Máš teď těžký období.
Všechno je děsný. To je normální.
Můžu ti říct pravdu?
Na to, že je to první rok...
klobouk dolů.
Odvedla si kus práce.
Já mám tu práci ráda. Dávám do ní všechno. Baví mě.
Ale jsem tu sama, Messaoude.
Tenhle rok upřímně lehký nebyl.
Práce,...
studenti, co mě unavují, cesty do vězení...
z toho mi hrábne.
Chápu.
Kvůli studentům...
tomu dám do konce roku vše.
To je jediný, co mám.
Zkusím ze všech sil zachránit dva nebo tři, a pak...
vypadnu.
Jak to myslíš: „Zachránit dva nebo tři“? Uvědomuješ si, co říkáš?
Samio, poslouchej, chápu, že jsi dostala podpásovku.
Dokážu si představit, že to není lehký...
ale musíš se uklidnit.
Musíš být víc realistická.
Říkáš, že tě práce unavuje, ale dáváš do ní až moc.
Pomysli na všechny studenty tady.
Kolik jich je, stovky?
Nemůžeš být za všechny zodpovědná.
Nemůžeš všechno vyřešit.
Takže o co se snažíme?
Snažíme se je správně nasměrovat. To není špatný začátek.
Nemysli si, že je to všechno, co máš.
Máme problém s panem Faridem. Pořád chodí pozdě.
A druhý problém je, že moc lže.
Jestli to bude pokračovat, nebude moc chodit do třídy.
Řekl, že mám dobré známky.
Od začátku měsíce přišel Farid devětkrát pozdě.
To je zcela nepřijatelné.
Přelož jí to.
Mám devět z deseti v matice.
- To je skvělé. - Jo.
Snažíme se najít řešení pro pana Farida Amoudiho.
Proto jsme vás pozvali.
Přál by si mít víc studentů, jako je Farid Amoudi
a chce mě odměnit.
- Ne? Vážně? - Vážně!
Wallah.
A ke všemu přísaháš?
Překládá lži, protože jsem mu řekl, že nemluvím arabsky.
Váš syn ve škole nepracuje tvrdě
a pořád chodí pozdě.
- Pořád pozdě. - Ne.
A pořád lže.
Jenom lže!
Začnu vám volat domů.
- Dobře. - O všem, co udělá, vám dám vědět.
- To se nestydíš? - To je dobrý.
- Ty lháři! Ty debile! - Teď se dopálila.
- To se nestydíš? - Jste dobrej.
To je dobrý. Můžete ho zbít doma.
Brácho, tak to je pořád. Znám ho od mala.
- Přehání to. - Jen lže.
- Zloděj jogurtů je zpátky. - Co chceš? Máš problém?
Vagabunde!
Co jsi to řekl? Zrovna ty, podrazáku!
Myslíš, že s tebou nevyjebu, když znáš Fodého?
Ten tu není. Je to mezi náma.
To jakože jsi drsoň, když prodáš dozoru 20 gramů?
- Ojebu ti mámu! - Vyser si!
Cože? Mám ti rozbít hubu?
- Ojebu ji! - Zabiju tě!
To myslíte vážně?
To stačí! Uklidněte se! Přestaňte!
- Přestaňte! Se mnou! - To on, je šílenej.
- To on. - Nechci to slyšet!
Akorát jsem přišla od ředitelky,
zařídila jsem víc jídla v jídelně.
Cože?
Dělala jsem na tom týdny.
Od příštího týdně
si můžou studenti z horších poměrů
vzít každé úterý a pátek
domů porci mléka a ovoce.
To je skvělý!
Zaměřila jsem se na to.
- Mám radost. - Výborně.
Teď se nálada změní. Yanis je venku s matkou.
Můžeš odejít a poslat je dovnitř?
Jasně.
- Kvůli tý rvačce? - Jo.
- Ahoj, Maliko. - Ahoj, Mousso.
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Ahoj, Yanisi.
Mám problém s Yanisem.
A to s tím, že si kazí známky
svým chováním a malou snahou.
Doma mi Yanis nic neřekne. Slyším o tom poprvé.
Domácí úkoly mu kontroluji každý večer a vypadají v pořádku.
Vím, že není dříč, ale nevěděla jsem, že je to tak špatné.
A jinak ta včerejší rvačka, nevěděla jsem o jeho chování.
Proto jsem s vámi chtěla mluvit.
Před tou rvačkou
si několik učitelů stěžovalo.
Napsali jsme to do žákovské.
- On vám ji neukázal? - Ne.
Několikrát jsem s ním mluvila,
aby pochopil, že musí změnit svoje chování.
Ty jsi tu byl několikrát?
Chci ho motivovat,
proto jsem mu řekla o tom audiovizuálním kurzu.
Yanisi, ty jsi neřekl mámě o tom kurzu?
Jaký kurz? Proč jsi mi to neřekl? Zešílím z tebe.
Na co si to hraješ? Jaký máš problém?
Zkazíš si život ještě na škole?
Nemáš co říct?
Upřímně jsem se zklidnil, kdyby tu nebyla ta rvačka...
Vím, že se musím víc snažit.
-Zajímá tě ten kurz?
Jo.
Dobře.
Takže všichni víme, o co jde.
Je trochu pozdě, ale je to tvá poslední šance.
Byl bych radši, kdyby na mě řvala, nebo mě uhodila, urážela.
Ale ona nic neřekla. Přišli jsme domů a ona brečela.
Yanisi, někdy tě nechápu.
Říkáš mi, že život ulice není pro tebe, škola není pro tebe,
tak co chceš dělat?
Já vážně nevím, Fodé. Vážně ne.
Je to pro mě těžký. Upřímně jsem trochu ztracený.
Stařík je v lochu a máma to má těžký.
Jo, ve škole blbnu,
protože nevím, co chci dělat.
Neboj se. Nemám na výběr, musím se zabrat.
Do konce roku budu tvrdě makat.
Podívám se i na ten kurz, který mi ukázali.
Práce ve filmovým průmyslu.
- Cože? Kde? - Filmový průmysl.
- Audiovizuální kurz. - Fakt?
Řekl jsem ti, že to není pro tebe. Vidí nás jako baraby.
Nesedíš mi na to.
Poslouchej, nechtěl jsem ti to říkat,
ale musím, protože si to posíráš.
Víš, jakej mám plán?
- Otevřít si malou restauraci. - Jo?
Chtěl jsem ji otevřít s tebou.
S tím mi musíš pomoct. Udělej si aspoň maturu.
Já se postarám o peníze, neboj. Už mi k tomu moc nechybí.
Nebudeš muset kápnout ani euro.
- Není to skvělé? - Máš pravdu, Fodé.
Tvůj nápad mě láká, ale má háček.
Jakej háček?
Na začátku jsi řekl „baraby“.
Pak už jsem neslyšel nic, co jsi řekl.
- Neřekl jsem „baraby“. - Na život mý mámy řekl.
I kdyby jo, tak to je jediný, co jsi slyšel?
- Jo. - Vždycky vtipkuješ,
aby ses vyhnul věcem. Vážně jsi otravný.
Mluvím s tebou vážně
o konkrétním nápadu, investici, projektu.
Ty mi říkáš o kino kurzu?
Nech to být. Rozhodl ses se po mně vozit?
Já padám. Svezeš mě?
- Jsi jen dítě. - Hodíš mě? Jestli ne, tak jdu.
Hele!
No tak, brácho.
- Hele. - Co?
- Nebuď uraženej. - Ne, v poho.
- Walllah. - Dobrý.
Nezapomeň, že jsi řekl „baraby“.
Hajzlíku. Dojdi v poho.
- Jak je? - Dobře.
- Jak to jde? - Dobrý.
Ano?
Ahoj.
- Ahoj. Chtěla jsi mě vidět? - Jo.
Posaď se.
Dobře...
Určitě víš, proč jsem tě sem zavolala.
Ne, nevím.
Včera jsem si dlouho povídala s Redem.
Řekl mi všechno o tom, jak prodává.
Prásknul tě.
- Jak mě prásknul? - No tak, neztrácejme čas.
Řekl mi, jak ses postaral o jeho pozdní příchody a tak
výměnou za trávu.
- Sakra. - Vím všechno.
Upřímně tomu nemůžu uvěřit, Dylane. Je to šílený.
Co s tím chceš dělat?
Poslouchej,
nechci volat policii
a dostat tě do sraček a dostat školu do sraček.
Uvažovala jsem o tom, navrhuji to vyřešit diskrétně.
Nikomu o tom neřeknu
a ty dáš dnes výpověď.
Dobře.
Co mám udělat pro podání výpovědi?
Vezmeš si papír a pero...
a vysvětlíš, proč chceš odejít.
Najdi si nějakou výmluvu, nevím, jinou práci.
Může to být pro tebe dobré, už jsi tu pět let.
Bude to nový začátek.
Nemám jiné řešení. Nedal jsi mi na výběr.
Lamine, šest.
Jen půlka odpovědí rovná se špatná známka.
- Nejsem moc matematik. - Jsi blbec.
Cindy, sedm. Tvůj průměr.
Proplouváš. Dobrý.
Dobrý? Ještě tři body a projdu.
Kévine, je mi to líto.
Zlepšil ses. Víš, kolik máš bodů?
Ne, kolik?
Jeden.
- Ne, tak kolik? - Jeden.
Cože?
To je dobrý, dvojnásobek bodů.
Dvojnásobek? Měl jsi nulu. Nula krát dvě je nula.
Ne, zlepšil jsem se z nuly na jedničku.
Chybí kousek a dám ti zase nulu.
Amel! Pět.
Výborně, Amel. Vymyslela jsi novou poučku.
- Bylo to... - To je sranda?
Bylo to skvělé. Moc se mi to líbilo. Poznáváme se.
Sofia, 12.
Co se stalo? Proč jsi neodpověděla na poslední otázku?
Mohla jsi mít tu nejlepší známku.
Yanis, deset.
- Letos tvoje nejlepší známka. - Vidíš.
Matika je nic. Když máknu, jste v háji.
- Yanisi, můžeš se zlepšit. - Jo.
A nejlepší známka ve třídě 13 jde k...
velkému Issovi.
Je jasný, že jsem nejlepší.
- Závidíte. - Takže...
- Ty máš jen šestku. - Já mám desítku.
Isso, stoupni si a prones vítěznou řeč.
Zapomněl jsem na to. Jo.
Chci poděkovat rodičům,
kamarádům a všem, kdo mě podporovali,
Pythagorovi, Thalétovi, jsou moje rodina.
A taky bratrům a taky panu Boufarrovi.
Děkuju. Můžeš si sednout, Isso.
Jen tak dál. Dostaneš se na střední.
- Střední? Ani nápad! - Vážně, pane?
Vstupte.
Ahoj, přivedl jsem opozdilce.
- Sedni si. - Moussa je z mý ulice!
- To stačí, Mamadi. - Mousso!
Dostaň mě odtud. Koukej, co nás nutí dělat.
- Sčítání, Mousso! - Jasný.
Nejsem blbej jak oni.
- Znáš mě. - Co tím myslíš?
Jasně, někdy blbnu, ale tady do tý třídy nepatřím.
Víš, co je učil včera?
- Učil je žehlit! - To je těžký!
- To stačí. - To není vtip. Myslím to vážně.
A co bude zítra? Patlání modelíny?
Skvělej nápad!
Budeme modelínovat!
To je skvělej nápad!
Modelína! Modelína!
Modelína!
Mamadi! To není vtipný!
Zklidněte se. Ticho!
Snad přinese modelínu.
Mamadi, když vyprávíš něco,
tak přísahám, že ti nerozumím.
- SPETka, no. - Nech to bejt.
Mluvil jsem o Faridovi.
- Kdo je Farid? - Modrooký bratránek Medhi.
- Ten, co chodil s Jenny? - Přesně.
Myslím si, že po tobě Jenny jede.
Blbe! Zbláznil ses? Koukni na její nos, vypadá jako Zlatan!
S ní to budou samý penalty.
- Je vážně hnusná. - Nechápu to.
Co se tam děje, pane?
Plno policie. Byla tam nehoda.
- Jo? - Pojďme to omrknout.
- Nepoběžíme? - Má naspěch.
- Jste blázni! - Jsou tu poldové!
Plno lidí.
Nezavazej, kámo!
Jsi pomalej, pohni prdelí!
- Počkej. - Vypadá to vážně!
Nech toho, kreténe.
Musíme to říct jeho mámě.
Yanisi!
Hej, Yanisi.
Yanisi...
Yanisi, pojď za jeho mámou.
Yanisi, no tak.
No tak!
Salam.
- Jak se máš, Yanisi? - Dobře.
- Dáš, si čaj? - Ne, děkuju.
Pojď se mnou do jeho pokoje.
Jen jsem ti chtěl říct...
Fodé měl většinou schovaný peníze v pytlíku
na skříni za krabicema.
Kdyby ho chytli, tak na právníka.
A tak...
ti to říkám, abys je dal jeho mámě.
Ať se o to postaráte.
Dobře. Děkuju.
Postarám se o to.
Takže se zase vyvinul Goku, jo?
Vybouchne mega moc energie a obklopí ho modrá.
Je to mazec. Lidi to vidí a panikaří.
Když ho uvidí Vegeta, tak je naštvanej.
Neřeknu vám všechno. Koukněte se.
- Dobrý den. - Dobré ráno.
Paní Zibraová, moje tři první skladby.
Snad se vám budou líbit.
Děkuju, Lamine.
Brýle, Haroune.
Přijď do kanceláře kvůli včerejší nepřítomnosti.
Je to proces
evropské stavby
vedoucí k podepsání Maastrichtské smlouvy.
Jasný?
Ve kterém roce ji podepsali?
Rok? Brali jsme to minule.
Unavujete mě.
Aspoň dělejte, že hledáte.
Isso?
1992?
To je správně. Výborně. Děkuju.
- Není zač. - Adame, můžeš se vzbudit?
Kolik má nyní členských států? Vzbuď se!
Yanisi?
Upřímně, já nevím.
Měl bys to vědět. Je to základ. Dělali jsme to teď.
Jo, ale já to nevím.
Neodmlouvej. Děkuju.
- Už mi sakra dejte pokoj. - Prosím?
- Nechte ho. - Nenechám. Co jsi to řekl?
Je to opruz.
Kdo si myslíš, že jsi?
- Yanisi? - Co?
Zopakuj to.
Jste otravnej, jasný?
Varuju tě, nemůžeš se vymlouvat!
Chovat se tak jen kvůli smrti kamaráda.
Taky mi umřel kamarád, to ti ale nedává právo,
chovat se takhle.
Takhle mluvíš, ty hovado?
Jdi do hajzlu!
Tví kámoši a tvoje hodina jsou mi u prdele!
Na tohle čekáš celej rok!
To už je moc! Ven!
- Amel, vem ho k paní Zibraové. - Ne.
Nepotřebuju ji ani tebe!
- Ven. - Drž hubu!
- Je mi to u prdele! - Vypadni!
O mým kámošovi nikdy nemluv!
Zasranej učitel po mně šel celej rok.
Ředitelka s tebou projde fakta.
Učitelé a rodiče se budou moci ptát na otázky.
Prostě buď sám sebou a zůstaň klidný.
Klidně jim vysvětli, jak ses cítil.
Všechno bude fajn.
Stejně vám je to jedno, ani tu příští rok nebudete.
Dobrý den.
Po opakovaném slovním napadení pana Boucharda
a opuštění prostorů školy bez povolení,
jsme Yanise neviděli dva dny.
Připomínám, že se tak stalo týden po tom,
co se Yanis pral na dvoře, což vedlo ke schůzce s jeho matkou.
To po tom, co dostal několik varování
ohledně svého chování.
Před tím než budeme hlasovat,
- chce se někdo zeptat na něco? - Jen bych chtěl...
něco objasnit. Minulý týden jsem zasáhl.
A v podstatě...
to rvačka nebyla.
Pohádali se. Strkali do sebe, ale...
nedošlo to daleko.
Ano, ale kdybyste nezasáhl,
tak by z toho rvačka byla.
Někdo jiný?
- Můžu něco říct? - Jistě.
Jen chci říct, že poslední týdny
se Yanis snažil.
Ano, po tom to podělal, ztratil chladnou hlavu,
ale proč.
Souhlasím s Amel.
Věděl, že se musí zlepšit,
protože jsme našli zajímavou budoucí cestu.
Ano, víme, že to, co se stalo, je neomluvitelné,
ale když ho nyní vyloučíme, bude to pro jeho výsledky kritické.
Zvlášť když víme, že je malá šance,
aby ho příští rok přijali jinde.
Věřím, že najdeme jiné řešení.
Promiňte, ale řekla jste, že je to neomluvitelné.
Tak proč se ho snažíme omlouvat?
Yanis mě v hodině urazil a ne skrytě.
Co přijde dál? Praští mě? Co řekneme pak?
„Chudák Yanis, měl několik polehčujících okolností?“ Ne.
Do školy nepatří a to je celé.
O nic nejde. Zkusili jsme to. Měli ho tu.
Celý rok jsme ho varovali, ale bylo to horší.
Jestli můžu,
podle mě se za poslední týdny změnil.
To nemůžeme popřít.
- Vážně? - Jistě, nebyla to velká změna,
ale měli bychom udělat za jeho chováním tlustou čáru.
Ne, zcela nesouhlasím.
Ne, ale, Thierry, shodneme se, že okolnosti ignorovat nemůžeme?
Dobře. Děkuju.
Ještě někdo?
- Můžu něco říct? - Jistě. Do toho.
Upřímně kdybych mohl hlasovat,
- tak bych hlasoval pro vyloučení. - Yanisi.
Pan Bouchard má pravdu.
Nehodím se do školy.
Vím, že nejsem blbý, a jak jste řekla, jsem schopný,
Ale vidím, že tohle pro mě není.
Paní Zibraová je moc hodná. Pomáhá nám.
Chce pro nás to nejlepší a poslouchá.
Ale upřímně ten kurz...
Berou 60 studentů ze 100 přihlášených.
Vážně si myslíte, že se svými výsledky mám šanci?
Co jste udělali loni.
Dali jste problémový děti do sedmičky,
do jedný třídy, aby nerušily ostatní.
S osmáky z TBZ byly jen problémy.
Stačí, že jsme ve městě grázlů, ve čtvrti grázlů,
ve škole grázlů
a vás napadne je dát všechny do jedný třídy?
To je váš plán?
Yanisi, víš dobře, že od 8. třídy vás rozdělujeme
podle volitelných předmětů.
Takže co?
Víte, že děti, co mají problémy, si nevyberou
latinu, evropský studia...
Nemůžete volitelný zkombinovat?
Yanisi, souhlasíme s tebou.
Souhlasíme, že školní systém není dokonalý.
To souhlasím.
Ale nemůžeš obviňovat systém.
To nejde.
Vím, co říkáš. Takže co?
Protože jsi ve škole a městě grázlů,
tak co, nebudeš celý rok nic dělat?
Nesouhlasím. Koukni na Issu.
Na začátku roku měl problémy.
Issa pracoval tvrdě. Snažil se a kde je?
Jde na střední.
Jo, ale Issa je ve třídě výjimka, já ne.
Promiň, Yanisi.
Naším úkolem je zajistit,
aby byl student úspěšný.
Nejsem hodná, jak jsi řekl.
Mám ti ukázat, že je i jiná cesta.
A zcela nesouhlasím s tím kurzem.
Máš šanci se tam dostat.
Nechte si tu šanci.
Zpackal jsem to dávno. Jsem moc pozadu.
Dokonce i před disciplinární komisí odmlouváš?
Yanisi, vážně jsi zapracoval.
- Ne, vůbec ne. Nezapracoval. - Přestaň!
Nemyslím si, že jsi konstruktivní, Yanisi.
Chce někdo něco dodat?
Paní Bensaadiová?
Dobře, budeme hlasovat.
Všechny váš žádám, a musím zdůraznit,
že chci, aby se každý zamyslel nad tím,
co je nejlepší pro Yanisovu budoucnost.
Yanisi, paní Bensaadiová,
a každý, kdo nemůže volit, odejde.
Paní Zibraová, můžete jít s nimi?
ZAČÁTEK DALŠÍHO ŠKOLNÍHO ROKU
Hej, ty s tou kapucí, sundej ji!
Neběhejte po chodbě!
Mám tu 23 v osmé TBZ.
- Mám rozdělit devátou SPET? - To udělám já.
Dobře.
- Kdo odešel? - Tohle jsou deváťáci.
- Tady. - To mi vyhovuje.
Dáš si dort?
- Ne, díky. - Ne?
- Máš se? - Fajn a ty?
- Končíš v 17:30? - Spíš v 18:00.
- Počkám na tebe. Dáme kafe? - To zní fajn.
- Tak zatím. - Dort je dobrej.
Vstupte!
- To stačí! - Dobrý den.
Postavíme se, když někdo vejde.
- Dobře. - Ty taky, Yanisi. Postav se.
Dobrý den. Myslím, že mě většina znáte,
ale představím se těm, kdo je nový.
Jsem paní Zibraová, vaše poradkyně.
Snad jste měli hezké léto.
A doufám, že v 9. SPET se vám bude líbit.
- Žákovské knížky. - Děkuju.
- Na shledanou. - Nashle.
Můžete si sednout.
Podíváme se na rozvrh.
V pondělí začnete v 9 hodin ručními pracemi.
Ruční práce?
Jo, budeme mít ruční práce!
Je to součást rozvrhu.
Pak bude hygiena.
- Ty jo, hygiena. - Přesně!
ZÁKLADNÍ ŠKOLA FRANNCS-MOISINS ROK 2018-2019 - 9. TBZ
ZÁKLADNÍ ŠKOLA FRANCS-MOISINS ROK 2018-2019 - Í. TŘÍDA SPET
ZÁKLADNÍ ŠKOLA FRANCS-MOISINS ROK 2018-2019
VĚNOVÁNO MARCELU GOMISOVI